Společenstvo Sov

Společenstvo sov je řád zasvěcený ochraně duchovních pokladů Turenu a těší se v zemi velké vážnosti. Jeho poselstvím je chránit knihy a dal­ší díla před zničením. V minulosti tyto věci řád chránil před samotnou Církví. Politické tlaky se však nevyhýbají ani jeho členům. Stará generace idealistů, která až dosud řád vedla, vymírá. Jejich nástupci již nepamatují dobu inkviziční­ho teroru, naopak si navykli na privilegia a pří­zeň královny. Společenstvo zabředává do osidel touhy po moci, a je otázkou, kam se bude ubírat. Velkým problémem pro řád je královnin zá­kaz shromažďování knih o Nebeském duchovi, o Kosmu i o Chaosu. Královna obhajuje cenzuru tím, že mnohé knihy a artefakty, zejména tymagické, mohou být nebezpečné. Sovy by všakměly dle svých zásad tato nařízení ignorovat. Řád tak část svých aktivit provádí potají.

Hlavním sídlem Sov je bývalá katedrála v baronství Porkferry severně od Terlingtonu. Monstrózní kamenná stavba tyčící se nad řekou Sunnifou v časech Církve sloužila jako škola a hlavní archiv thurenské arcidiecéze. Po vyhnání Církve král Wilbur stavbu věnoval Sovám, které přístup ke knihám a vzdělání otevřely každému zájemci bez ohledu na původ, rasu či vyznání. Sovy zakládají i menší knihovny a lycea v dalších částech království, a z dob, kdy působily jako tajná síť, jim stále zůstalo pár úkrytů a kontaktů.

Společenstvo sovy je ofciálně vedeno pě­tičlennou radou starších, kteří jsou do funkce vybráni doživotně, ovšem po odchodu pamětníků do ústraní jsou dnes vnitřní vztahy poně­kud nejasné a hlavní slovo tak často má kvestor rozdělující fnance a granty.